Hogyan marasztaljam azt, akit szeretek, ha nem merem kimondani az érzéseimet? Amikor a napnál is világosabb, hogy az egész világ, minden létező dolog azt bizonyítja, hogy az érzéseim határtalanok és én vagyok neki a legjobb, s ő ezt még(sem) látja? Egy hamisítatlan József Attila szerelmi zsenge, Lutter Imrétől!
Iratkozz fel még több versért: [ Ссылка ]
Olyan bolond vagy
Szaladsz
Akár a reggeli szél
Még elüt valamelyik autó.
Pedig lesikáltam kis asztalomat
És most
Tisztábban világit kenyerem enyhe fénye.
No gyere vissza, ha akarod
Veszek takarót vaságyamra
Egyszerü, szürke takarót.
Illik az
Szegénységemhez, aki szeret téged
És az Úr is szereti nagyon
És engem is szeret az Úr
Nem jön soha nagy fényességgel
Nem akarja, hogy elromoljanak
Szemeim, akik
Nagyon kivánnak látni téged
És nagyon szépen néznek majd terád
Ha visszajössz
Vigyázva foglak megcsókolni
Nem tépem le rólad a kabátot
És elmondom mind a sok tréfát
Mert sokat kieszeltem azóta
Hogy te is örülj
Majd elpirulsz
Lenézel a földre és kacagunk
Hangosan, hogy behallatszik szomszédunkba
A szótlan, komoly napszámosokhoz is behallik
És fáradt, összetört álmukban majd elmosolyodnak ők is.
1925 ősze
![](https://s2.save4k.ru/pic/_ys0PS_qHUg/maxresdefault.jpg)